Põhiline töö, nagu muutunud e-riigile kohane käiks e-riigikogu keskkonnas. Senine töökoormus ja -tasu säiliks kava kohaselt vaid riigikogu juhatusele, alatiste komisjonide esimeestele ja aseesimeestele. Riigikogu lihtliige jätkaks oma põhitööl, kuid talle hüvitatakse riigikogu tööga seotud kulutused. Korralised istungjärgud toimuksid aga kord kuus viiepäevaste sessioonidena.
Tõele au andes toimub ka praegu suur osa tööst riigikogu eelnõude menetlemise süsteemis arvutikeskkonnas. Selles toimuvaga kursis olemiseks ei pea ilmtingimata istuma riigikogu hoones. Tegelikult ei ole otsest vajadust viibida ka riigikogu saalis, mida kinnitab ka pilt tühjast istungisaalist, sest kogu tegevust saab jälgida kas arvutist või ka monitorilt mistahes riigikogu ruumis.
Korduvalt on tõstatud küsimus, kas ka hääletusi ei võiks viia e-keskkonda, et lõpeks see igakordne kabjaplagin enne hääletamist riigikogu koridorides, kui saadikud tormavad oma kabinettidest saali. Ehk kõik see kõneleb kaugtöö kasuks.
Samas on viiepäevane istungisessioon täiesti piisav, et arutada olulised teemad läbi ka silmast silma. Praegu, kolmenädalaste sessioonide puhul, jääb päevakord sageli napiks ja mõnel istungipäeval on suisa olematu.
Ennekõike, rääkimata rahalisest kokkuhoiust, näen siin võimalust üles otsida kaduma läinud missioonitunne, mis paneb inimesi tegutsema vabatahtlikult, kus tasu ja elustiil ei ole peamine motivaator. Lisaks muudab see saadikud, kes säilitavad oma põhitöö, oma otsustes vabaks ja sunnib valitsust otsima suuremat konsensust ning suurendab riigikogu saadiku seotust reaalse eluga, kuivõrd ta jätkab oma erialasel töökohal.
Küllap on teisigi mõistlikke lahendusi, kuid kindel on see, et väikese tähega nimetu kummitemplina pole arukas jätkata, see hoiab riigivõimu mainet madalal ja sel viisil kahandab inimeste usku oma riiki ning sellega ka riigi elujõudu.